Ll. Pons Maó
"L'any del pensament màgic" va commoure ahir vespre el públic del Principal que es va situar sobre l'escenari per compartir l'espai amb Marta Angelat que protagonitzava un monòleg que defensà amb tota la seva professionalitat. Marta Angelat posà veu al testimoni de Joan Didion, autora del llibre del que pren el títol l'obra teatral, que narra com intenta trobar sentit a dos fets que canvien la seva vida. "No s'ha de nedar a contracorrent, sinó que cal deixar-se endur", li deia el seu marit cada vegada que volien entrar en una cova de mar, però la seva mort sobtada una nit, just en un instant, no serà per la seva dona fàcil d'assimilar tot i l'aparent serenitat que demostra davant els altres. John Didion era escriptor i periodista, Joan també és escriptora, i tenien una filla, Quintana Roo que una mica recuperada d'una greu malaltia és present al funeral del seu pare. Però ella també mor i llavors són dos els que no tornen, dues morts que assimilar, que entendre i acceptar. "No són els fets, són les conseqüències" el que suposa major dificultat.
L'escriptora nordamericana, Joan Didion va patir la mort del seu home i la seva filla en només uns mesos i l'experiència d'aquells dies, setmanes i mesos l'ha vessada en un relat que ha donat la volta al món, una història que escriu ja des de la lucidesa i la serenitat que només el pas del temps i la distància pot donar. Didion escriu sobre la mort com una qüestió natural, lluny del tabú amb el que la societat en general sol afrontar el dol.
L'obre reflexiona sobre la mort, però també sobre la malaltia i sobre el fet que qualsevol instant pot ser el darrer, irremeiablement. La bona o la mala sort no estan en mans del control personal i depèn de cadascú el fet de voler-ho entendre d'una manera o una altra. En definitiva una obra de paraula i emoció.