Fons Menorquí de Cooperació
El cafè és una planta d'origen poc clar. Es creu que prové d'Etiòpia, de la província de Kaffa, i que des d'allà es va estendre pel món musulmà fins que al segle XVII va ser introduït a Europa. Actualment s'ha convertit en una beguda universal present a les llars d'arreu del món. Cada any se'n beuen 400.000 milions de tasses i açò l'ha convertit en el segon producte més comercialitzat després del petroli. De fet, qui coneix una casa on no hi hagi cafè?
A partir d'aquí pot semblar una deducció fàcil pensar que, el cafè com el petroli, és una font de riquesa important per als països que el produeixen. Però si analitzem el nivell de desenvolupament dels principals països productors de cafè (Brasil, Colòmbia, Guatemala, Mèxic, Costa d'Ivori, Uganda, Etiòpia, Índia, Vietnam i Indonèsia) ens adonem que la majoria de la seva població es troba en situació de pobresa. Per descobrir-ne el per què primer haurem de conèixer el recorregut que fa aquest producte des de que es sembra fins que arriba a la nostra cafetera.
1. Sembra i collita del cafè. Cada arbre del cafè necessita entre tres i quatre anys per arribar a la seva màxima alçada i florir. Després hauran de passar sis mesos més per treure fruit.
Quan els grans de cafè són d'un vermell intens vol dir que es poden collir. Generalment es recullen a mà.
2. Procés de torrat i triturat del cafè. Després de la collita, es treu la closca, es torra i es trituren els grans. Aquesta part es pot fer al mateix país o l'exterior. Molts cops les fàbriques on es realitza aquest procés pertanyen al mateix grup empresarial que les marques empaquetadores.
3. Comerciants, majoristes i exportadors. Són les persones o empreses que s'encarreguen de posar en contacte venedors i compradors, sobretot a nivell internacional.
4. Empreses empaquetadores i distribuïdores. Són les empreses de marca que empaqueten el cafè i el distribueixen a supermercats i botigues.
5. Supermercats i botigues. Posen a la venta al cafè per tal que nosaltres, els petits consumidors, el puguem comprar.
Encara que ho hem exposat de manera molt simplificada, queda clar que el cafè fa un viatge mot llarg i passa per moltes mans, des de que el pagès el sembra fins que ens arriba a nosaltres. I en aquest camí tots els implicats reclamen una part del benefici.
Actualment es reparteix de la següent manera: Empreses empaquetadores i distribuïdores (42%). Fàbrica on es treu la closca, es torra i tritura el cafè (30%). Exportadors (10%). Botigues i supermercats (8%). L'Estat en forma d'impostos (7%). Petits productors de cafè (3%).
Com pot ser això? El mercat del cafè ha patit un típic procés de liberalització: al 1998 passava de ser una mercat regulat per un acord internacional que establia la producció les exportacions i preus a ser un sistema de lliure mercat en què només el joc de l'oferta i la demanda determina els preus.
Aquests canvis, impulsats per les gran companyies del cafè, van suposar poder comprar la matèria primera a preus molts baixos i, la condemna a la pobresa dels petits productors del cafè. Al món hi ha 25 milions de famílies que depenen directament del cultiu de cafè per viure i que es veuen abocades a la misèria a causa d'aquest repartiment desigual.
I davant aquesta situació, què podem fer nosaltres?
- Informar-nos sobre l'origen del cafè que consumim i de les condicions en les que ha estat elaborat.
- Rebutjar els cafès que no ofereixin garanties sobre les condicions en que ha estat elaborat.
- Elegir, sempre que es pugui, cafè de Comerç Just, que assegura un preu digne a l'agricultor.
- Promoure el cafè de Comerç Just en el teu entorn, lloc de feina o estudi.