Maria, Elisabeth, Enric i Júlia
CP Mare de Déu del carme
Maó
Era un dilluns matí quan nosaltres, els alumnes de sisè del CP Mare de Déu del Carme, anàvem a l'escola. Sabíem que era dia d'excursió pel Camí de Cavalls. Tothom deia, i diu, que és molt millor saltar-nos classes encara que sigui una excursió avorrida (d'avorrida no en va tenir res).
A les 9 en punt, com sempre, ens va venir a cercar l'autobús per dur-nos a Favàritx on començava el recorregut. L'autobús era de dos pisos, des del segon pis tot es veia molt alt i vam estar mirant una bona estona per la finestra.
Amb les vistes d'un munt de turons a l'horitzó i un preciós far, començàrem a caminar pensant que només era un quilòmetre de res, però ens equivocàvem encara que estèiem plens d'energia. Vam recórrer quilòmetres de terra, flors, praderies, platges... Era preciós!
Després vam arribar a una cala preciosa que hi ha entre cala Tortuga i cala Morella, ens instal·larem i vam berenar mentre jugàvem i xerràvem, la platja tenia mar blava i sorra clareta.
Vam tornar emprendre la caminada passant per un pinar immens i en aquell moment una companya es va girar i va veure l'animal que menys li agrada just darrera dels seus peus; una llarga serp fosca. Es va retgirar molt!
Ara tocava pujar la pitjor costa de totes, nosaltres l'anomenem "costa de la desesperació". Pujàvem, pujàvem, pujàvem... I mai no acabàvem! encara que quan vam arribar dalt vam tenir davant noltros la millor vista que havíem vist mai. Havíem arribat a la platja des Grau, allà vam estar una estoneta jugant, mentre esperàvem a que arribés l'autobús que ens duria de regrés a l'escola.
Encara que vam arribar cruixits, (havíem caminat vuit quilòmetres i mig) va ser un dia molt divertit i ple d'experiències noves, vam conèixer un tros del Camí de Cavalls i a més vam tornar a l'escola amb les butxaques plenes de petxines i petits coralls blancs i vermells.